Львівський апеляційний адміністративний суд 

Узагальнення
судової практики застосування Львівським апеляційним
адміністративним судом положень ст.203 КАС України
за перше півріччя 2017 року

проведено на виконання п.4.3 Плану роботи
Львівського апеляційного адміністративного суду 
на друге півріччя 2017 року

Львів
2017
1. Судова статистика розгляду справ Львівським апеляційним адміністративним судом із застосуванням положень ст.203 КАС України
	
3	
2.Скасування в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції і залишення позовної заяви без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 КАС України

7	
3. Скасування в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції і закриття провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 КАС України

14	
4. Визнання в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції нечинними і закриття провадження у справі, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення

23	
5. Висновки та пропозиції	33	

1. Судова статистика розгляду справ Львівським апеляційним адміністративним судом із застосуванням положень ст. 203 КАС України

Відповідно до даних, опрацьованих з комп’ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», Львівським апеляційним адміністративним судом розглянуто справ за апеляційними скаргами на постанови адміністративних судів у І півріччі 2017 року – 6 993 [5486] або 72,4% [73,5%] від кількості усіх справ за апеляційними скаргами на постанови судів першої інстанції, що перебували на розгляді (9653 [7465]).
Апеляційне провадження закрито у 19 [17] справах щодо переглянутих постанов судів першої інстанції або 0,4% [0,4%] від тих, апеляційний розгляд у яких закінчено. Слід зазначити, що відбулось суттєве зменшення показника справ, у яких провадження закрито, у порівнянні з минулорічним звітним періодом.

Загальна кількість справ, у яких постанови судів першої інстанції за наслідками їх перегляду були скасовані апеляційним адміністративним судом, у звітному періоді склала 1669 [1218] справ або 33% [30,9%] справ, 14 [30] постанов судів першої інстанції визнано нечинними або 0,3% [0,8%].

Наслідками скасування постанов судів першої інстанції є:
◘ закриття провадження у справі – 84 [184] адміністративні справи (5% [15,1%] скасованих постанов);
◘ залишення позовної заяви без розгляду – 29 [17] адміністративних справ (1,7% [1,4%]);
◘ прийняттям нової постанови – 1556 [1017] постанов (93,2% [83,5%]).

З наведеного видно, що упродовж звітного періоду значно зменшилась кількість скасованих постанов судів першої інстанції із закриттям провадження у справі. Що свідчить про підвищення рівня вивчення законодавства та правильного застосування в роботі судами першої інстанції положень КАС України, а також про ефективність надання методичної допомоги суддями ЛААС.
Ухвалені рішення апеляційною інстанцією із закриттям провадження у справі приймались, в основному, з причин того,що такі не належать розглядати в порядку адміністративного судочинства, тобто був наявний спір про право цивільне, спадкове, житлове тощо.
Так, 90,5 % усіх скасованих судових рішень у І півріччі 2017 року з підстав передбачених ст.157 КАС України.
Серед підстав для скасування судового рішення із залишенням позовної заяви без розгляду були:
● провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 106 цього Кодексу і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом – 0 [1] справ або 0% [0,08%] усіх скасованих судових рішень. 
● надходженням клопотання позивача про відкликання позовної заяви – 1 [0]  справа або 0,06% [0%] усіх скасованих постанов.
● позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (у звіті форми 22-А - інші підстави) – 28 справ або 1,7% [16 або 1,3%] усіх скасованих постанов.
У звітному періоді серед зазначених у звіті форми 22-А інших підстав скасування постанов із залишенням позовної заяви без розгляду є неправильне застосування судами першої інстанції вимог ст. 99 КАС України щодо строку звернення до суду. Наведені дані свідчать про превалювання у звітному періоді абсолютного та відносного показника неправильного застосування судами першої інстанції положень КАС України щодо строку звернення до суду (28 з 29 скасованих постанов із залишенням позовної заяви без розгляду). 
У звітному періоді на ці порушення необхідно звернути увагу Нововолинському міському, Камінь-Каширському районному та Луцькому міськрайонному судам Волинської області; Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області; Рожнятівському районному, Калуському міськрайонному та Івано-Франківському міському судам Івано-Франківської області; Галицькому та Залізничному районним судам міста Львова, Червоноградському міському суду Львівської області; Бережанському, Заліщицькому, Теребовлянському та Чортківському районним та Тернопільському міськрайонному судам Тернопільської області. Серед скасованих з цієї підстави -  100 % постанов Волинського, Івано-Франківського окружних адміністративних судів, та 2 з 3 скасованих із залишенням позовної заяви без розгляду постанов Львівського окружного адміністративного суду. Що стосується Львівського окружного адміністративного суду, то окрім зазначеної підстави, скасовано і залишено без розгляду одну постанову у зв’язку з надходженням клопотання позивача про відкликання позовної заяви (п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України). 

Серед окружних адміністративних судів Львівського апеляційного адміністративного округу найбільше скасованих постанов цієї категорії у справах зі спорів з публічної служби (постанови Львівського окружного адміністративного суду) та у справах зі спорів з приводу реалізації публічної політики у сферах праці, зайнятості населення та соціального захисту громадян та спорів у сфері публічної житлової політики (постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду), місцевих загальних судів регіону – у справах зі спорів, пов’язаних з соціальними виплатами. 

Судове рішення скасовано із закриттям провадження у справі (84 [184] постанови відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України або 5% [15,1%] усіх скасованих 1669 [1218] постанов) у зв’язку із: 
→ неналежністю розглядати справу в порядку адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України) – скасовано 76 постанов або 4,6% [169 або 13,9%] з усіх скасованих постанов.

Частина скасованих постанов із закриттям провадження у справі на підставі неправильного застосування судами першої інстанції правил предметної підсудності зменшилась в 3 рази у порівнянні з минулорічним звітним періодом. У звітному періоді необхідно звернути увагу Іваничівському, Ківерцівському, Любомльському, Ратнівському, Турійському районним, Володимир-Волинському міському, Луцькому міськрайонному судам Волинської області, Мукачівському та Ужгородському міськрайонним, Перечинському, Тячівському районним судам Закарпатської області; Болехівському та Івано-Франківському міським, Верховинському, Рожнятівському, Тлумацькому, Косівському районним, Калуському та Коломийському міськрайонним судам Івано-Франківської області; Галицькому, Личаківському, Сихівському, Шевченківському судам міста Львова, Бродівському, Жовківському районним, Дрогобицькому та Самбірському міськрайонним судам Львівської області; Тернопільському міськрайонному, Бережанському, Борщівському, Бучацькому районним судам Тернопільської області, у яких є скасовані з цієї підстави постанови. Серед окружних адміністративних судів скасовано з цієї підстави 100 % постанови Волинського, Закарпатського, Тернопільського окружних адміністративних судів, 85% постанов Львівського окружного адміністративного суду (17 з 20 із закриттям провадження у справі) та 71% постанов Івано-Франківського окружного адміністративного суду (5 з 7 цього різновиду).  
Переважна частка серед скасованих з цієї підстави постанов у справах зі спорів з приводу: - реалізації публічної фінансової політики (за позовами фізичних осіб до уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банків щодо не включення цих фізосіб до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в порядку передбаченому ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зобов’язання включення таких до переліку вкладників банків, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Це пов’язано з зміною правової позиції Верховного Суду України, висновок якого, щодо застосування норм права, а саме правові позиції ВСУ, викладені в Постановах від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі № 21-286а16.  
→ відмовою позивача від адміністративного позову (п.2 ч.1 ст.157 КАС України) - 1 справа або 0,06% [8 або 0,7%] усіх скасованих постанов.

→ примиренням сторін  (п.3 ч.1 ст.157 КАС України) - 0 справ або 0% [1 або 0,1%] усіх скасованих постанов.

→ наявністю таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду з того самого спору і між тими самими сторонами (п.4 ч.1 ст.157 КАС України) – 5 справ або 0,3% [3 або 0,2%] усіх скасованих постанов.

→ у разі смерті особи або оголошення в установленому порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі (п.5 ч.1 ст.157 КАС України) – 1 справа або 0,06% [2 або 0,2%] усіх скасованих постанов.

Щодо справ за апеляційними скаргами на ухвали судів першої інстанції, то таких Львівським апеляційним адміністративним судом розглянуто загалом у звітному періоді 805 справ або 79,2% від усіх справ з апеляційними скаргами на ухвали судів першої інстанції (з 1016), що перебували на розгляді апеляційного суду [у І півріччі 2016 року – 885 справ або 80,2% з 1104].
З них, апеляційне провадження закрито у 5 справах або 0,9% від усіх ухвал, провадження у яких закінчено [у І півріччі 2016 року – у 8 справах або 1,5%].
Із загальної кількості скасованих апеляційним судом ухвал суду першої інстанції:
	√ із закриттям провадження у справі – 1 або 0,4% від усіх скасованих ухвал [3 або 1,2%].

Аналізуючи результати перегляду апеляційним судом ухвал суду першої інстанції, слід відзначити, що у звітному періоді зменшився відсоток задоволених апеляційних скарг по відношенню до переглянутих на ухвали адміністративних судів Львівського апеляційного адміністративного округу у порівнянні з минулорічним звітним періодом (з 47,2% до 44,9%), що свідчить про позитивну динаміку щодо зниження рівня помилок в застосуванні судами першої інстанції норм процесуального права. 

2. Скасування в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції і залишення позовної заяви без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 КАС України

1. Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо:
1) позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;
2) позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;
3) у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
4) позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності;
5) надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви;
6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти адміністративного позову і від неї надійшла відповідна заява;
7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 106 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом;
8) позивач до закінчення судового розгляду залишив судове засідання без поважних причин і не звернувся до суду із заявою про судовий розгляд за його відсутності;
9) позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
2. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.
3. Особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Проаналізувавши застосування ст. 203 КАС України у звітному періоді, Львівським апеляційним адміністративним судом, було розглянуто одну справу в якій було залишено позовну заяву без розгляду, з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Справа № 813/5570/15 (№ 876/334/16 - апеляційне провадження) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67281733, ухвалою від 20 червня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2015 скасовано та позовну заяву - залишено без розгляду. 
Якщо позивач подав клопотання про відкликання позовної заяви, то зазвичай це пов'язано із втратою інтересу позивача до вирішення справи, тоді суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо провадження у справі уже відкрито. Клопотання про відкликання позовної заяви може бути заявлено в письмовій формі або ж усно - у судовому засіданні. Відкликання позовної заяви не є перешкодою для повторного подання позовної заяви з тими самими вимогами (наприклад, якщо відповідач не дотримав обіцянки виконати вимоги позивача або виконав їх неналежним чином).

Основну частину справ у звітному періоді було розглянуто з застосуванням ст. 203 КАС України, в яких залишено позовну заяву без розгляду, з підстав передбачених п. 9 ч. 1. ст. 155 КАС України.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі, сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Як приклад: справа № 345/1000/17 (№ 876/5684/17 - апеляційне провадження) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67423860, ухвалою від 27 червня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задоволено частково,  постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову за період з 01 червня 2015 року по 20 вересня 2016 року та прийнято в цій частині ухвалу, якою позовні вимоги за вказаний період - залишено без розгляду.
21 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії/щомісячного грошового утримання в період з 01 червня 2015 року по 20 грудня 2016 року та провести нарахування та виплату невиплаченої щомісячної пенсії/довічного грошового утримання з 01 червня 2016 року по 20 грудня 2016 року включно та провести індексацію втрачених доходів у зв’язку з затримкою та невиплатою пенсій з вини відповідача на час набрання рішенням суду законної сили; зобов’язати відповідача провести нарахування в повному обсязі виплаченої щомісячної пенсії/довічне грошове утримання з 01 січня 2017 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 31 грудня 1998 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З травня 1999 року та по день подання позову працює в органах місцевого самоврядування. Вважає, що факт перебування його в органах місцевого самоврядування не дає підстав Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 01 квітня 2015 року позбавляти його права на отримання пенсії.
Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, мотивована тим, що на момент зупинення виплати так і до теперішнього часу позивач продовжує працювати в органах місцевого самоврядування на посаді головного спеціаліста у Фонді комунальної власності територіальної громади м. Калуша, він є посадовою особою (спеціальним суб'єктом) на яку безпосередньо розповсюджується дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме, стаття 21 зазначеного Закону, яка містить зобов'язання для органів ПФУ щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам, які працюють в органі місцевого самоврядування та не має жодних виключень, в тому числі стосовно ветеранів військової служби.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, помилково не врахував наступного. З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії/щомісячного грошового утримання в період з 01 червня 2015 року по 20 грудня 2016 року та провести нарахування та виплату невиплаченої щомісячної пенсії/довічного грошового утримання з 01 червня 2016 року по 20 грудня 2016 року включно та провести індексацію втрачених доходів у звязку з затримкою та невиплатою пенсій з вини відповідача на час набрання рішенням суду законної сили; зобовязати відповідача провести нарахування в повному обсязі виплаченої щомісячної пенсії/довічне грошове утримання з 01 січня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. 
Враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, а саме 21 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії за період з 01 червня 2015 року по 20 вересня 2016 року слід залишити без розгляду.
Справа № 809/1933/16 (№ 876/3509/17 – апеляційне провадження) http://reyestr.court.gov.ua/Review/65883728, ухвалою від 06 квітня 2017 року, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року - скасовано. Адміністративний позов Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишено без розгляду.
Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позов задоволено повністю. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, помилково не врахував наступного. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. Таким чином, саме з 16 квітня відповідного року у Фонду соціального захисту інвалідів виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку і на подання такого позову поширюється саме строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України. Звертаючись до суду з даним позовом 26.12.2016 року з вимогою про стягнення з ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення вимог ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.99 КАС України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21.02.2011 року у справі №21-9а11.

Справа № 813/1001/17 (№ 876/6229/17 – апеляційне провадження) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67350157, ухвалою від 22 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року – скасовано, адміністративний позов ОСОБА_3 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - залишено без розгляду.
04 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні його зі служби за період  період з 04 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року у розмірі 4814,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з військової служби йому належало до виплати грошове забезпечення, а саме компенсація за невикористану відпустку та за недоотримане речове майно, однак остаточний розрахунок з ним був проведений із затримкою лише 28 серпня 2014 року.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в сумі 3123,2 грн. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня фактичного розрахунку. Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Крім того, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа №6-116цс15).
З матеріалів справи було зрозуміло, що позивача було звільнено з військової служби в запас Збройних сил України з 03 липня 2014 року. Остаточний розрахунок з ОСОБА_3 відповідачем здійснено 28 серпня 2014 року поштовим переказом, що підтверджується довідкою про суми нарахування, утримання та перерахування поштовим переказом компенсації за недоотримане речове майно сержанта ОСОБА_3 від 16 вересня 2014 року, виданою військовою частиною 1494, та квитанцією ЛД УАППЗ «УКРПОШТА» від 28 серпня 2014 року. Вказані суми отримані позивачем 02 вересня 2014 року через Новояворівське відділення поштового зв'язку. Таким чином, позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права з моменту отримання нарахованих сум, тобто 02 вересня 2014 року. Відтак, з цього часу у нього виникло право на звернення до суду із даним позовом. До суду позивач звернувся лише 14 березня 2017 року, тобто після спливу тримісячного строку звернення до суду та без зазначення обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску.

Справа № 462/3675/16-а (№ 876/2643/17 – апеляційне провадження) http://reyestr.court.gov.ua/Review/65384349, ухвалою ЛААС від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова задоволено частково, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11.10.2016 року - скасовано,  позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду.
06.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, в якому просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за період з 21.05.2009 року по 20.05.2014 року, а також зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за період з 21.05.2009 року по 20.05.2014 року в розмірі 80798,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 року відповідача зобов'язано призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, цехів, професій, посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, починаючи з 21.05.2009 року. Проте відповідачем рішення суду виконане не було. З 21.05.2014 року позивач отримує пенсію за віком на загальних підставах. Враховуючи, що з вини відповідача позивач не отримав своєчасно пенсійні виплати, він має право як на ці виплати, так і на компенсацію внаслідок їх несвоєчасного отримання. Залізничний районний суд м. Львова постановою від 11.10.2016 року позовні вимоги задовольнив повністю.
30.10.2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 80394/12 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, цехів, професій, посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, починаючи з 21.05.2009 року. 07.12.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження ВП № 49543607 з примусового виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 року. 10.12.2015 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, яким було прийнято до виконання виконавче провадження ВП № 49543607, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві внаслідок подання ОСОБА_1 заяви про повернення виконавчого листа без подальшого виконання. З 21.05.2014 року ОСОБА_1 відповідачем призначено пенсію за віком на загальних підставах внаслідок досягнення ним пенсійного віку.
Звертаючись до суду в липні 2016 року з вимогами про нарахування та виплату пенсії за період з 21.09.2009 року по 20.05.2014 року та компенсації за вказаний період, позивач пропустив визначений КАС України строк звернення до суду. Будь-яких поважних причин пропуску позивачем даного строку з матеріалів справи не вбачається тому, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

3. Скасування в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції і закриття провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 КАС України.
Інститут закриття провадження у справі має важливе правове значення в адміністративному судочинстві. За наявності підстав для закриття провадження у справі, передбачених статтею 157 КАС України, суд не вправі вирішувати справу по суті, а зобов’язаний провадження у справі закрити.
Закриття провадження у справі - форма закінчення розгляду адміністративної справи без вирішення її по суті та ухвалення постанови у зв’язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов’язує неможливість судового розгляду справи.
Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом.
Зокрема, стаття 157 КАС України містить перелік підстав для закриття провадження в адміністративній справі, а тому закриття провадження у справі з інших підстав є неприпустимим.
Суд закриває провадження у справі:
1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;
2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом;
3) якщо сторони досягли примирення;
4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами;
5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.
Коли провадження у справі закривається з підстави, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Серед розглянутих за даний період Львівським апеляційним адміністративним судом справ можна навести такі приклади закриття провадження, зокрема:

Так, у справі № 806/10506/16 (в апеляційній інстанції № 876/5278/17) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67040230 за позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі органу уповноваженого на здійснення функцій у спірних відносинах - Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_2 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017р. постанову ЛОАС від 11.11.2016 якою позов задоволено, скасовано та закрито провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки даний спір виник з приводу відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому військовому навчальному закладі, який у цих правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, отже, справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 12 жовтня 2016 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 62621632), яка відповідно до статті 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також справа №813/4388/16 (в апеляційній інстанції № 876/6729/17) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67281764 за позовом Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицька міська станція швидкої медичної допомоги» до Львівської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, Департамент охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації та Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги» про визнання протиправним і скасування рішення. 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2017р. апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року скасовано та закрито провадження у цій справі. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що саме відповідач має повноваження прийняття рішення про ліквідацію чи реорганізація позивача і спірне рішення прийняте відповідачем у порядку та спосіб встановлені законом лише про реорганізацію позивача.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.
Відтак, колегією суддів апеляційного суду зазначено, що при здійсненні повноважень, щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, останній не є суб'єком владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п.1 ч.1 ст.17 КАС, а рівноправним суб'єктом майнових відносин, дії якої спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися цим майном відповідно до закону.
Предметом спору у справі, що розглядається є визнання протиправним та скасування Рішення Львівської обласної ради  від 31.05.2016 №174 «Про реорганізацію служби екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Львівській області».
Таким чином, заявлені вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а тому Облрада в цих відносинах виступає як суб'єкт права власності, а не як суб'єкт владних повноважень. Прийняття зазначеним органом Рішення №174 та саме здійснення припинення Закладу є етапом реалізації волі власника, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні обласних рад, може бути розглянуто за правилами КАС.
Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2009 року у справі за позовом в.о. прокурора Соснівського району м. Черкаси в інтересах Черкаської дитячої музичної школи № 1 ім. М.В. Лисенка до Соснівської районної ради м. Черкаси, Відділу комунального майна виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рексолла», ОСОБА_5, треті особи: Черкаська міська рада та її виконавчий комітет, про визнання незаконним та скасування рішення Соснівської районної ради м. Черкас від 23 березня 2006 року, визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
При цьому, апеляційний суд врахував правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 № 21-2926а15, 17 лютого 2016 року № 21-3987а15 та 17 травня 2016 року № 21-331а16.

Так, у справі № 813/3594/15 ( в апеляційній інстанції № 876/3176/17) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/67281535 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дрогобицької міської ради про знесення самовільно збудованої прибудови, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року такий позов було задоволено.
Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду не погодилась із висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.       
На думку колегії суддів, за змістом статті 177 ЦК об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.
З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Аналіз правових норм свідчить про те, що спір за позовом ДАБІ в особі департаменту про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові № 21-1959а16 від 15 листопада 2016 року.
Отже, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і суд прийняв таку відмову, або якщо сторони досягли примирення й умови цього примирення визнані судом.
Відмовитися від позову - це диспозитивне право позивача, а примиритися - диспозитивне право сторін, що передбачені статтею 51 КАСУ і засвідчують вичерпання спору. Порядок та умови реалізації цих прав на різних стадіях адміністративного процесу визначені статтями 112, 113, 136, 194, 219 КАСУ. Прийняття відмови від адміністративного позову чи визнання умов примирення допустимі, якщо ці дії:
1) не суперечать закону;
2) не порушують чиїх-небудь, в тому числі й сторін, прав, свобод та інтересів.
Представник, який діє на основі договору, має право вчинити такі дії, якщо таке право спеціально обумовлене у виданій йому довіреності (частина друга статті 59 КАС України).
Також слід мати на увазі, що за частинами першою і другою статті 61 КАСУ відмова органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, від адміністративного позову не позбавляє особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, права вимагати від суду розгляду справи; такі органи й особи не можуть закінчувати справу примиренням.
Суд, вирішуючи питання щодо відмови від позову чи примирення, повинен роз'яснити сторонам правові наслідки цих процесуальних дій.
Крім того, при закритті провадження з цих підстав суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до статей 95, 96 КАСУ.
Якщо позивач відмовився від адміністративного позову у частині або сторони примирилися у частині позових вимог, тоді суд закриває провадження у цій частині.

Справа № 459/2772/16-а (в апеляційній інстанції № 876/9735/16) http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037797 за позовом ОСОБА_1 до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статями 155 і 157 цього Кодексу.
Враховуючи той факт, що позивачем подано клопотання про відмову від адміністративного позову та закриття провадження у справі, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у адміністративній справі № 459/2772/16-а - скасовано та провадження у справі закрито.
Якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами, суд закриває провадження у справі, оскільки справу вже вирішено судом.
Ця підстава може застосовуватися, якщо набрало законної сили судове рішення у тотожній адміністративній справі, тобто:
1) спір у такій справі виник між тими самими сторонами;
2) спір у справі стосується одного й того самого предмета;
3) позов у справі заявлений з тих самих підстав.
Постанови, які набрали законної сили, ухвалені судами всіх інстанцій у тотожній справі, є підставою для закриття провадження у справі. Однак не кожна ухвала, якою закінчується розгляд тотожної справи, є підставою для закриття провадження у справі. Такими є лише ухвали про відмову у відкритті провадження у справі та ухвали про закриття провадження у справі.
Якщо постанова чи ухвала суду, що набрали законної сили, стосуються лише частини спору, який є предметом розгляду в суді, тоді суд закриває провадження у справі в цій частині, а щодо іншої частини - продовжує розгляд.
До прикладу, справа № 813/7766/14 (в апеляційній інстанції №876/7992/16) http://reyestr.court.gov.ua/Review/64367714 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтех» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі №813/7766/14 заявлений позов задоволено. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем на час розгляду справи не надано достатньо доказів, які б свідчили про наявність у позивача недоїмки на кінець звітного періоду, що зазначений у Вимозі-2, тобто станом на 31.08.2014.
Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції не погодилась, оскільки вони не відповідали фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як станом на момент прийняття постанови Львівським окружним адміністративним судом від 06 жовтня 2016 року було судове рішення, яке набрало законної сили, у справі з того самого спору і між тими самими сторонами.
При цьому ч.1 ст. 203 цього ж Кодексу визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157цього Кодексу.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017р. апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року скасовано та закрито провадження по цій справі в порядку п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Також, у справі № 813/2925/16 (№ 876/1596/17 - в апеляційній інстанції) http://reyestr.court.gov.ua/Review/65515639 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Військової частини А0780  про визнання дій протиправними та стягнення додаткової грошової винагороди, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 апеляційну скаргу військової частини А0780 задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року у справі № 813/2925/16 - скасовано, а провадження у справі закрито.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено. Постанова мотивована тим, що дії відповідача не відповідають вимогам наказу МОУ від 05.12.2012 № 825 «Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплат військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу» та суперечать принципам, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України до такого роду дій, тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Між тим, колегія Львівського апеляційного адміністративного суду не погодилась із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2014 у справі № 813/8158/13-а залишено без змін. Вказане рішення відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрало законної сили.
З наведеного слідує, що станом на момент прийняття постанови Львівським окружним адміністративним судом від 29 грудня 2016 року у справі № 813/2925/16 було судове рішення, яке набрало законної сили, у справі з того самого спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Аналогічним прикладом є справа № 2а-161/11 (№ 876/5346/17 в апеляційній інстанції) http://reyestr.court.gov.ua/Review/67481946 за позовом ОСОБА_1 до Селищного голови смт. Східниця, Східницької селищної ради Львівської області, третя особа Територіальна державна інспекція праці у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов’язання вчинити певні дії.
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017р. постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2017 року у справі № 2а-161/11, в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження селищного голови смт. Східниця ОСОБА_2 «Про звільнення ОСОБА_1Т.» від 14.03.2011 року №5-к - скасовано, а провадження в цій частині закрито. В решті постанову - залишено без змін.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений з роботи з дотриманням вимог чинного законодавства про працю, посилаючись на обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій адміністративній справі.
Разом з тим, колегія апеляційного суду зазначила, що матеріалами справи підтверджується те, що позивач вже звертався із позовом до суду про визнання нечинним та скасування розпорядження селищного голови смт. Східниця «Про звільнення ОСОБА_1Т.» від 14.03.2011 року № 5-к та судове рішення з даного спору набрало законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права відповідно до пункту 4 статті 202 КАС України, що є підставою для скасування оскарженої постанови в частині позовних вимог та ухвалення нового рішення в цій частині.
Враховуючи той факт, що є судове рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами і з того самого спору, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в частині визнання нечинним та скасування розпорядження селищного голови смт. Східниця «Про звільнення ОСОБА_1Т.» від 14.03.2011 року № 5-к підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю.
Якщо фізична особа - сторона у справі померла або її оголошено судом померлою і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або якщо ліквідовано юридичну особу, яка не була суб'єктом владних повноважень, але була стороною у справі, тоді суд також закриває провадження у справі, оскільки відсутня сторона у справі і її нікому замінити. Якщо ж правонаступництво можливе, тоді суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 156 КАСУ) - до встановлення правонаступника. Смерть фізичної особи - суб'єкта владних повноважень, так само як і ліквідація органу не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки компетенція цих суб'єктів владних повноважень переходить до правонаступників.

Справі № 813/2445/16 (в апеляційній інстанції № 876/7369/16) http://reyestr.court.gov.ua/Review/65161695 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кабінет на Винниченка» до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Державного реєстратора прав на нерухоме майно обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_4 про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 позов задоволено, скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_4 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.07.2016 року № 30407369.
Під час апеляційного розгляду надійшли клопотання ТзОВ «Кабінет на Винниченка» та Державного реєстратора прав на нерухоме майно обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_4 про закриття провадження у справі в зв'язку з ліквідацією ТзОВ «Кабінет на Винниченка» - позивача у  справі, що підтверджується повідомленням Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_5 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи згідно якого 22.12.2016 р. внесено запис №14151110009035161 про припинення ТзОВ «Кабінет на Винниченка».
Колегія суддів дійшла висновку, що державний реєстратор правомірно відмовив ТзОВ «Кабінет на Винниченка» у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскільки, подані документи позивача не відповідали вимогам, встановлених законодавством яке регулює спірні правовідносини.
Пунктом 5 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Згідно ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статями 155 і 157 цього Кодексу.
Згідно ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та не обґрунтованим, а провадження у справі закрити в зв’язку з ліквідацією ТзОВ «Кабінет на Винниченка».

4. Визнання в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції нечинними і закриття провадження у справі, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення
Частиною другою статті 203 КАС України передбачено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі встановленою статтею 157 цього Кодексу, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Ця норма застосовується, якщо:
- судове рішення (ухвала чи постанова), яке оскаржується, є законним та обґрунтованим;
- має місце обставина, яка є підставою для закриття провадження;
- ця обставина виникла після ухвалення оскаржуваного судового рішення;
- ця обставина триває на час розгляду справи апеляційним судом.
В цьому випадку суд не скасовує рішення, а лише визнає його нечинним і цією самою ухвалою закриває провадження у справі.

З розглянутих Львівським апеляційним адміністративним судом справ можна навести такі приклади визнання нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.
Зокрема, пунктом другим частини першої статті 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Так, у справі № 819/1204/16 (№ 876/630/17 в апеляційному провадженні) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65741925) прийнято відмову ОСОБА_4 від адміністративного позову.
Постанову суду першої інстанції в частині скасування п. 1 та п. 2 наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_5 «Про внесення змін до наказів Головного управління» № 357 від 09.09.2016 та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не перешкоджати ОСОБА_4 в оформленні права користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства кадастровий номер 6122689800:07:002:0071 площею 7,8055 га і кадастровий номер 6122689800:01:001:2108 площею 7,0283 га, розташованих за межами населеного пункту на території Ярчовецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області скасовано.
Постанову суду першої інстанції в частині скасування п.3 наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_5 «Про внесення змін до наказів Головного управління» №357 від 09.09.2016 року визнано нечинною.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа Ярчовецька сільська рада про визнання наказу протиправним закрито.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надав дозвіл на право розпоряджатись спірними земельними ділянками, на які позивачем уже виготовлено технічну документацію з оформлення права користування. При цьому, відповідач був обізнаний про право позивача на користування спірною земельною ділянкою, і свідомо порушив його права.
Однак, 23.03.2017 року на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у даній справі у звязку з відмовою від адміністративного позову.
У судовому засіданні представники позивача підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.
Відповідно до матеріалів справи колегією суддів встановлено відсутність будь-яких перешкод, які б унеможливлювали прийняття відмови від адміністративного позову та закриття провадження у справі.
Водночас, як видно з п. 1 оскаржуваного наказу, то таким включено земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 7,8055 га (кадастровий номер 6122689800:01:001:0071) та 9,0000 га, розташовані за межами населеного пункту на території Ярчовецької сільської ради Зборівського району до переліку зарезервованих земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції.
Пунктом 2 цього ж наказу, наказано управлінню землеустрою та охорони земель в термін до 15 вересня 2016 року проаналізувати Альбом-атлас земельних ділянок та надати пропозиції щодо оновленого Переліку земельних ділянок для затвердження.
Також, з позовної заяви видно, що позивач також просив суд зобов’язати відповідача не перешкоджати йому в оформленні права користування цими земельними ділянками.
На погляд колегії суддів, захисту підлягає лише порушене право, відтак, вказана вимога задоволенню не підлягає.
Аналізуючи вищенаведені пункти оскаржуваного наказу, а також вимогу про зобов’язання не перешкоджати позивачу в оформленні права користування цими земельними ділянками колегія суддів прийшла до висновку, що такі жодним чином не порушують прав позивача, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо задоволення позову в цій частині.
Крім того, пунктом 3 наказу в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_5 «Про внесення змін до наказів Головного управління» №357 від 09.09.2016 року визнано такими, що втратили чинність накази Головного управління від 31.03.2016 року №19-1418/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та від 31.03.2016 року №19-1416/14-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».
Однак, як встановлено судом, вказані вище накази вже реалізовано позивачем виготовленням технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства.
Таким чином оскаржуваним п. 3 наказу № 357 від 09.09.2016 визнано такими, що втратили чинність накази вже реалізовані позивачем, що суперечить позиції висловленій Конституційним Судом України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009.
Відтак, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позову в частині скасування п. 3 оскаржуваного наказу, а тому постанову в цій частині визнано нечинною.

Справа № 819/1659/16 (№876/3356/17 в апеляційному провадженні) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65937929) прийнято відмову Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від адміністративного позову.
Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2017 року визнано нечинною. Провадження у справі за адміністративним позовом Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області до Платника податку - фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкової заборгованості закрито.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.01.2017 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 18460 грн.
04 квітня 2017 року на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Тернопільської ОДПІ про відмову від адміністративного позову.
Колегією суддів встановлено відсутність будь-яких перешкод, які б унеможливлювали прийняття відмови від адміністративного позову та закриття провадження у справі.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Тернопільській ОДПІ як платник податків. Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 від 13.04.2016 року суми, що підлягали сплаті самостійно задекларований податок на доходи фізичних осіб в розмірі 14200 грн; військовий збір 4260 грн в результаті отриманого у дарунок чи успадкованого майна.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 27.12.2016 року був повідомлений про розгляд справи, однак в судове засідання не з'явився та не спростував доводи позивача про стягнення з нього податкового боргу в сумі 18460 грн.
Відповідно до наданих позивачем під час подання позовної заяви доказів та прийняття оскаржуваного рішення в суду першої інстанції були відсутні фактичні дані про сплату ОСОБА_2 задекларованого податкового зобов'язання за реквізитами до місцевого бюджету м. Рівне. Такі обставини встановлені в суді апеляційної інстанції згідно представлених апелянтом відповідних копій квитанцій, реквізитів для оплати податків, наданих нотаріусом, уточненої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік від 26.12.2016 року.
Таким чином, зазначені обставини зі сплати відповідачем податкового зобов'язання стали відомі після ухвалення оскаржуваного рішення суду, а тому колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегією суддів також встановлено, що заява про відмову від позову надійшла після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови.
Враховуючи те, що відмова позивача від адміністративного позову не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її прийняття, визнання нечинною постанови суду першої інстанції та закриттю провадження у справі.

Також, у справі № 809/297/16 (№876/3822/16 в апеляційному провадженні) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64710182) апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Клопотання ОСОБА_2 про відмову від позову та відмову від апеляційної скарги задоволено.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року у справі визнано нечинною, а провадження у справі закрито.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 навчався в Івано-Франківському сільськогосподарському технікумі в період з 01.09.1992 року до 01.07.1994 року, після закінчення якого отримав диплом молодшого спеціаліста та здобув освіту за спеціальністю юрист.
23.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою зарахувати йому до вислуги років час навчання в Івано-Франківському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1992 року до 01.07.1994 року, для призначення пенсії.
Листом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за №12/В-8 від 05.03.2016 року відмовлено позивачу у зарахуванні до вислуги років період навчання в технікумі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений ОСОБА_2 адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає, оскільки після закінчення Івано-Франківського сільськогосподарського технікуму позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, а відтак таке навчання не може бути зараховане до вислуги років для призначення пенсії.
Під час апеляційного розгляду позивачем по справі 06.02.2017 року подано клопотання в якому просив прийняти відмову від позову та закрити провадження по справі, мотивуючи його тим, що 29.09.2016 року йому призначено пенсію за вислугою років з зарахуванням до вислуги років періоду навчання у цивільному ВУЗІ, а відтак предмет спору припинив існування з незалежних від нього причин.
Відповідно до вимог ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог ст.112 і 113 цього Кодексу.
Частиною першою статті 112 КАС України встановлено, що позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково.
Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі (ч. 2 ст.112 КАС України).
В той же час, відповідно до п.2 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.
Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, проте згідно ч.2 ст.203 КАС України якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву ОСОБА_2 про відмову від позову та закриття провадження у справі слід задовольнити, постанову суду першої інстанції визнати нечинною, провадження в адміністративній справі закрити.

Ще однією підставою для визнання нечинним рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, є досягнення сторонами примирення, що передбачено пунктом третім частини першої статті 157 КАС України.
Наприклад у справі № 807/1466/15 (№876/3631/17 в апеляційному провадженні) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66952955) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма" задоволено частково.
Визнано умови угоди про примирення в адміністративній справі (далі – Угода), укладеної 16 травня 2017 року між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма" (далі – Сторони), згідно з якими:
Державна служба геології та надр України з моменту затвердження судом цієї мирової угоди відновлює спеціальний дозвіл на користування надрами №4540 від 13.12.2007 року за умови подальшого виконання пункту 3 та 4 цієї Угоди.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма" зобов’язується впродовж 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту затвердження судом цієї мирової угоди усунути порушення, що стали підставою зупинення дії з подальшим анулюванням спеціального дозволу на користування надрами №4540 від 13.12.2007 року, та надати Держгеонадрам належні докази усунення таких порушень.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма" зобов’язується впродовж 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту постановлення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали про закриття провадження у справі № 807/1466/15 надати Державній службі геології та надр України відповідно до Положення про порядок проведення державної експертизи звітів щодо результатів геологічного вивчення надр, а також інших геологічних матеріалів, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.03.2013 року  № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.03.2013 року за № 513/23045, позитивний висновок спеціалізованого державного геологічного підприємства, установи, організації, що належить до сфери управління Держгеонадр, за результатами проведення державної експертизи звітів щодо результатів геологічного вивчення надр, а також інших геологічних матеріалів.
Державна служба геології та надр України впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання належних доказів усунення порушення умов користування надрами, передбачених спеціальним дозволом на користування надрами № 4540 від 13.12.2007 року, що стали причиною зупинення дії з подальшим анулюванням та позитивного висновку спеціалізованого державного геологічного підприємства, установи, організації, що належить до сфери управління Держгеонадр, за результатами проведення державної експертизи, звітів щодо результатів геологічного вивчення надр, а також інших геологічних матеріалів – зобов’язується розглянути питання щодо можливості поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами № 4540 від 13.12.2007 року.
Сторони заявляють, що умови даної Угоди не суперечать закону і не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Сторони підтверджують, що цю Угоду складено з особистої власної волі, при повній цивільній дієздатності та усвідомленні усіх наслідків, повязаних із підписанням цієї ОСОБА_1.
Угода вступає в силу з моменту постановлення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали про закриття провадження у справі № 807/1466/15 та відповідно до статей 51, 113 Кодексу адміністративного судочинства України умови даної Угоди фіксуються в ухвалі адміністративного суду про закриття провадження у справі.
У разі невиконання умов Угоди однією із Сторін, інша Сторона має право завернутися до суду із заявою про поновлення провадження у справі.
Судові витрати, які понесла кожна із Сторін у звязку із участю у справі № 807/1466/15, несе самостійно та не перекладає на іншу Сторону ні повністю, ні частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі визнано нечинною, а провадження у справі закрито.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року адміністративний позов Державної служби геології та надр України задоволено. Припинено право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу № 4540 від 13 грудня 2007 року на видобування андезитів Арданівського родовища, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма".
22 травня 2017 на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надійшли клопотання від сторін про визнання угоди про примирення в адміністративні справі № 807/1466/15, укладеної 16 травня 2017 року між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма" з метою врегулювання спору шляхом взаємних поступок.
Пунктами 6, 7 та 9 цієї ОСОБА_1 Сторони заявили, що умови даної Угоди не суперечать закону і не порушують чиї-небудь права, свободи та інтереси. Водночас, Сторони підтвердили, що цю Угоду складено з особистої власної волі, при повній цивільній дієздатності та усвідомленні усіх наслідків, повязаних із підписанням цієї Угоди та у разі невиконання умов Угоди однією із Сторін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходила з наступного.
Згідно ч.3 ст.51 КАС України, сторони можуть досягнути примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.
Статтею 203 КАС України визначено підстави для залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі. Так, в розумінні ч.1 цієї статті постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статями 155 і 157цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.
За приписами п.3 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо сторони досягли примирення.
Водночас, суд не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси (ч.4 ст. 51 КАС України).
Відповідно до ст.194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.
Згідно з ст.113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову.
У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси (ч.3 ст.113 КАС України).
Зі змісту мирової угоди слідувало, що сторони у справі дійшли згоди щодо предмету спору та просили суд визнати умови досягнутого між ними примирення.
Проаналізувавши вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, враховуючи те, що умови примирення, якими врегульовано спір, стосуються прав та обов'язків сторін, предмета адміністративного позову та не суперечать закону і не порушують чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання умов Угоди досягнутої між сторонами примирення на основі взаємних поступок, що відповідно до ч.2 ст.203 КАС України має наслідком визнання рішення суду першої інстанції нечинним та закриття провадження у справі.
Також зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Зустрічаються у звітному періоді також і справи в яких визнано нечинним рішення суду першої інстанції та закрито провадження у справі по причині встановленій пунктом п’ятим частини першої статті 157 КАС України, а саме у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Так, у справі № 2а-1882/11 (№876/3927/17 в апеляційному провадженні) ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2017 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66426878) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволено частково, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2016 року у справі визнано нечинною, а провадження у справі закрито.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нараховану Пенсійним фондом та виплачену за період 2007 - 2009 роки суму в розмірі 923, 39 грн,  як одноразову суму індексації до пенсії ОСОБА_1 в подальшому з січня 2010 року донараховувати і виплачувати щомісячно до пенсії ОСОБА_1 з урахуванням раніше нарахованих та сплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму ненарахованої і невиплаченої індексації пенсії за період з січня 2010 року по вересень 2011 року в розмірі 19 391, 19 грн з урахуванням раніше сплачених сум на виконання судового рішення. Зобов’язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рахувати основну пенсію ОСОБА_1 з січня 2012 року в сумі 6 059, 25 грн. Зобов’язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №355, виходячи з основного розміру пенсії в сумі 6059, 25 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
24 лютого 2017 року на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому відповідач просить закрити провадження у справі в зв'язку із смертю позивача, надавши копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до вчинення дій стосуються виключно ОСОБА_1, а отже, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Статтею 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статями 155 та 157 цього Кодексу.
Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.
Дослідивши і надавши оцінку оскаржуваній постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2016 року в даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законну та обґрунтовану постанову, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі (смерть позивача), виникли після її прийняття, тому відповідно до ч.2 ст.203 КАС України таку постанову слід визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Висновки та пропозиції

За результатами проведеного узагальнення судової практики застосування Львівським апеляційним адміністративним судом положень ст.203 КАС України за перше півріччя 2017 року, належить зробити висновки, що в апеляційній інстанції переглядались ухвали судів першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, про повернення позовної заяви, про відмову у відкритті провадження у справі, про закриття провадження у справі, а також інші ухвали, які були пов’язані із визначенням юрисдикційної приналежності справи, її підсудності та застосуванням судами строків звернення до адміністративного суду. А також, визнавались в апеляційному порядку нечинними рішення судів першої інстанції із закриттям провадження у справі, оскільки судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення. 
В основному, підставами скасування апеляційною інстанцією судових рішень судів першої інстанції є:
Неправильне застосування судами першої інстанції вимог ст.99 КАС України щодо строку звернення до суду
Справу не належало розглядати в порядку адміністративного судочинства.
З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень КАС України необхідно надати судам першої інстанції такі пропозиції (роз’яснення):
1. Адміністративний позов, який подається до суду першої інстанції, за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 105, 106 КАС України. Суди повинні ретельно перевіряти дотримання позивачами вимог процесуального законодавства та залишати позовну заяву без руху  у зв’язку з виявленими недоліками.
2. На стадії підготовки справи до розгляду необхідно визначити наявність чи відсутність публічно-правового спору, характер спірних правовідносин, зміст їх правових вимог і закон, що їх регулює і яким належить керуватися при вирішенні спору. 
3. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, приймаючи відмову від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди, суди повинні перевіряти, чи позовну заяву подано особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, чи подано позовну заяву особою, яка має повноваження на ведення справи, а також досліджувати повноваження представника, який відмовляється від позову, визнає позов, укладає мирову угоду.
4. З метою правильного застосування законодавства судами, необхідним є з'ясування питання, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, зокрема чи вбачається з поданої позовної заяви та доданих до справи доказів публічно-правовий спір чи спір про право. І якщо адміністративну справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження, а якщо це питання з’ясовано під час судового розгляду справи, суд закриває провадження у справі.
5. Після одержання позовної заяви, судам необхідно з'ясовувати, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом. Якщо ж такий подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то слід перевірити чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, ретельно перевіряти докази, які надані позивачем в обґрунтування поважності причин такого пропуску строку. Слід зазначити, що суд залишає позовну заяву без розгляду, на будь-якій стадії судового розгляду, якщо таку подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
6. Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження у справі, суди, усвідомлюючи, що подальше провадження у справі припиняється, та можливе настання негативних наслідків для сторони, зобов’язані ретельно перевіряти підстави для вчинення таких процесуальних дій, повноваження представників осіб, докази тощо. При цьому суди зобов’язані роз’яснювати сторонам правові наслідки процесуальних дій.
Результати узагальнення, з метою правильного та однакового застосування процесуальних норм на стадіях відкриття провадження, підготовчого провадження та судового розгляду, пропонується довести до відома та обговорити на нарадах та семінарах із суддями судів перших інстанцій.

Відділ судової статистики та узагальнення
судової практики Львівського
апеляційного адміністративного суду